Inget vackrare land i denna tid har man sett.
Än vårt land här som är både vitt och brett.
- Peter, Peter! - Peter...
Oroa er inte.
Adenauer ordnar det. Han är kaptenen. Inte sant?
Jag har två bråkstakar i 6 b.
Jag har aldrig sett nåt liknande. Helt odisciplinerade.
- Och föräldrarna gör inget åt det. - Så är det numera.
Hallå där!
Behöver du eld?
- Tack. - Det var så lite.
EN LABYRINT AV LÖGNER
ÅKLAGARMYNDIGHETEN FRANKFURT
Herr ordförande, enligt paragraf 2, 2:a stycket, i vår författning-
-är ett liv straffrättsligt skyddat.
För åklagarmyndigheten råder det inga tvivel om-
- att den åtalade handlat avsiktligt-
- vilket är förutsättningen för att följa paragraf 211. Mord.
Jag kan inte godta försvarets yrkan på nödvärnsrätt.
Därför yrkar vi på lagens strängaste straff.
Livstids fängelse.
Godmorgon, Radmann.
- Hur har de första veckorna varit? - De har varit spännande.
Jag har enbart hanterat trafikbrott.
Det måste vi alla gå igenom. Om ett par år får du vettigare mål.
Storartat.
...kvinnor får fortfarande bara arbeta med sina makars tillstånd.
Och nu ska vi lyssna på Vico Torriani.
GÖR ALLTID DET RÄTTA DIN FAR
Så bra att åklagaren kunde komma.
- Jag ber om ursäkt. - Vi har börjat utan er.
Den åtalade, Marlene Wondrak, har erkänt sig skyldig-
- men hon kan inte betala bötesföreläggandet på 50 D-Mark.
Det var min chefs bil. Hon får inte veta och jag har bara 30 Mark.
- Herr Radmann. - Ja?
Om åklagarmyndigheten inte har något emot det, sänker vi till 25 Mark.
Och ni måste lova mig att hädanefter vara koncentrerad på trafiken.
- Om ni absolut måste köra bil. - Är vi överens?
- Nej. - Ursäkta?
Lagen anger straffnivån och jag ser ingen anledning att göra undantag.
- Jag sa ju att jag inte kan betala. - Lagen tillåter inga undantag.
Paragrafryttare! Monster! Vill ni att jag ska sitta inne i tre där?
Nej, men...
Nå, herr åklagare? Vad gör vi nu?
Så var det betalt. Får jag gå nu, eller ska jag ändå buras in?
Tro inte att jag är tacksam. Ni får igen pengarna när jag har dem.
- Vilken omöjlig människa. - Det är minsann krut i henne.
Det är en skandal. En kolossal skandal!
En mördare går lös mitt ibland oss. Herr Kirsch kände igen honom.
Vi försökte anmäla detta på tre polisstationer, men ingen brydde sig.
Goddag, herr Gnielka.
Är ni på jakt efter ett uppslag till Rundschau nu igen?
Det har jag sedan länge. En mördare går lös mitt ibland oss.
Medlem av Waffen-SS i Auschwitz. Nu är han lärare och undervisar barn.
- Intresserar detta er? - Ni är verkligen hetlevrad.
Gnielka, jag går nu. Det här är lönlöst.
Alois Schulz, Unterscharführer i Waffen-SS, undervisar i historia.
Intresserar detta er?
- Och er? - Nej.
Och er?
Ut!
Ja, kom, Simon. Vi går innan jag spyr.
Kasta det, tack. - Mina herrar, så var cirkusen över. Åter till arbetet.
- Var finns skolstyrelsen i Frankfurt? - I rådhuset. Jag har en föraning.
Och jag gillar den inte.
- Därför blir Eintracht mästare. - Om Egon håller formen.
Jag har sett på Schulz personalakt. Allt mellan 1939 och 1945 saknas.
- Vems? - Läraren som journalisten talade om.
Här har vi en som är ambitiös.
Efter 1945 konfiskerade amerikanerna vagnslaster med dokument.
De allierades avnazifiering är ett faktum.
Gnielka är inte lojal mot sitt fädernesland.
Låt dig inte luras.
- Ursäkta, arkivet? - Andra våningen.
Jag beklagar, arkivet är inte öppet för allmänheten.
Jag undersöker en persons förflutna.
Han undervisar barn. Jag måste veta vad han gjorde under kriget.
Han var nazist. Ni var alla nazister.
Och i östsektorn är plötsligt alla kommunister. Alltså, ni tyskar...
Landade små gröna marsmänniskor här, skulle ni alla bli gröna människor.
Du är för ung, grabben. Men din pappa var nazist.
Va? Nej, han hatade nazisterna.
Ja, säkert. 1945 visade alla stort motstånd mot Hitler.
Å vilken myndighets vägnar är du här?
Åklagarmyndigheten i Frankfurt.
- Godmorgon. - Godmorgon.
Därför yrkar jag på tre års fängelse.
Bra jobbat, Haller.
Om ni inte har något mer att ta upp, förklarar jag mötet avslutat.
- Herr chefsåklagare. - Ja, herr Radmann?
- Den här lektor Schulz... - Vilken Schulz?
- Som herr Gnielka tog upp. - Ursäkta?
Jag har forskat lite. Schulz var medlem av Waffen-SS.
Det höll han tyst om, när han anställdes 1947.
Han borde inte arbeta som lärare. Jag har skrivit en rapport.
Låt oss se.
Intressant, ja.
Jag vidarebefordrar den till Undervisningsministeriet.
Mina herrar, nästa onsdag, samma tid.
Er mor kom med den här till er.
- Va? När då? - Alldeles nyss.
Hon skulle ha väntat på er, men er far tutade otåligt utanför.
Det är inte min far.
Han har varit saknad sen 1945. Östfronten.
Jag är ledsen.
- Det sa han väl inte? - På hedersord.
- Herr Gnielka. Minns ni mig? - Jag vet vem ni är.
Jag forskade i det här med Schulz. Ministeriet har suspenderat honom.
Suspenderat? Suspenderat...
Vem skulle han ha dödat?
Han var utstationerad till Auschwitz. Vet ni inte vad det betyder?
Var det inte ett... skyddsläger?
Tro mig, ingen skyddades där. Det är totalt obegripligt.
- Hör nu på! - Har du hört om Auschwitz?
- Nej. - Det är skandal.
- Säger Auschwitz dig nåt? - Nej, och jag måste vidare.
- Hur gammal är du? - 20.
- Du har väl aldrig hört om Auschwitz? - Nej.
Största brottet mot mänskligheten faller här så enkelt i glömska.
Vad talar ni om?
Att en tysk åklagare inte vet vad som hände i Auschwitz är ren skam.
Och om denne Schulz är suspenderad, äter jag upp min hatt.
Vi har inga resehandböcker om Polen. Ingen åker dit. Och...
- Auschwitz. - Auschwitz, ja.
Det finns två böcker.
Den ena är slut på förlaget. Den andra bör finnas i Kassel.
Ska jag beställa den? Det tar åtta till tio veckor.
Ja?
Herr chefsåklagare! Får jag tala helt kort med er?
Vad fin! En sån skulle jag också vilja ha.
Vad gäller det?
Schulz undervisar fortfarande på Goethe-gymnasiet.
Det råder akut lärarbrist. Det är ministeriets sak nu.
Det faller inte inom mitt behörighetsområde, inte heller ert.
Schulz tjänstgjorde ju i Auschwitz.
Alla hade såna läger. Amerikanerna, ryssarna.
Jag satt själv ett år i ett franskt läger.
Inte ett ord till min fru, men deras mat var bättre än hennes.
Jag tvingades se en film om det efter kriget.
Allt är bara propaganda. Våra besegrare hittar på historier.
Så är det när man förlorar ett krig. Varför gräva i det nu?
Hallå. Ni hade rätt.
- Vad menar ni? - Läraren undervisar fortfarande.
Ja. Det kan man väl inte göra nåt åt.
Journalisten var här och väntade inne på ert kontor. En mycket udda fågel.
"Den unge och ambitiöse åklagaren Radmann"-
- "forskade i lektor Schulz förflutna."
"Undervisningsministeriet informerades 25 mars"-
- "och har i sex veckor ignorerat hans förflutna i Waffen-SS."
Etc. etc. "En oerhörd skandal."
Din stackare. Jag skulle inte vilja vara i dina skor nu.
Distriktsåklagaren vill tala med er.
Herr Radmann, artikeln innehåller intern information.
- Har ni vidarebefordrat den? - Nej.
- Varför har ministeriet inget gjort? - Var nu inte så naiv.
Tror ni att alla nazister försvann när Hitler dog?
Det kan jag försäkra er om att de inte gjorde.
Det gjorde de inte.
Men man kan inte låta honom undervisa barn.
Vi bör ställa honom inför rätta-
- men att ha tjänstgjort i ett läger är inte straffbart enligt vår lag.
Skamligt nog. Och alla fall preskriberades för tre år sen.
Förutom mordfall. Men har vi det? Har vi ett konkret brott?
Ett konkret offer? Öppna ögonen, herr Radmann.
Statsförvaltningen är full av nazister, stora och små.
Och ingen av dem har något att frukta.
Senaste kvällsupplagan! Chrusjtjov förnyar ultimatum!
Minneshögtid för Hiroshima! Det är nu 14 år sen!
- Tack för intervjun. - Har du förlorat förståndet?
- Artikeln blev ju en fullträff. - Jag stämmer er för stöld av akten.
Det kostade mig nästan min ställning. Ni borde skämmas.
Skämmas skulle jag göra om jag inte offentliggjorde en sån här historia.
Jag förstår inte. Hur kan man hålla sådant hemligt?
Det är enkelt. Alla gjorde som Schulz.
De kom hem, tog av sig uniformen och fortsatte som om inget hänt.
Hemma ställs inga frågor. Ingen vill veta nåt.
Är ni ledig i kväll? Jag beklagar det här.
Som journalist tar man ibland krokiga vägar.
Titta förbi. Det finns vackra flickor, korv och öl.
Inte nödvändigtvis i den ordningen.
Typiskt män. De behöver vatten...
- Jag heter Inge. Öl finns därinne. - Tack.
Hon har klass, inte sant?
- Kom, så presenterar jag er. - Det kan jag själv göra.
Mina damer och herrar, vänner och medarbetare. Ett sällsynt exemplar.
En advokat vars bepansrade bröst ännu rymmer lite mänsklig värme.
- Du är ju en poet. - Tack, Simon.
Hälsa honom välkommen i vår anarkistiska krets-
- så den lilla värmen blir till en flammande låga.
Det var väl stöld. Tänker du gripa mig?
En mindre stöld. Jag placerar dig sex veckor i fängelse.
Vilken skurk.
- Är du alltid så? - Det kan du ju själv ta reda på.
Kanske det.
Du kvävs ju.
- Någon måste köra Simon hem. - Det gör jag.
- Du är full. - Jag kan köra.
Trevliga människor, va? Det såg jag med detsamma.
Vad menar ni?
Hon är en fin tjej, en riktig pärla. Och Marlene gillar dig, Radmann.
- Satt han verkligen fängslad där? - Ja, men han talar aldrig om det.
"Dödsängeln." Det första han målade efter Auschwitz.
Kan du tänka dig? Han är berättigad till ersättning men vill inte ha den.
Idioterna vill ha bevis på att han satt i Auschwitz.
Finns det nåt jag kan göra?
Ja, hjälpa till.
Det måste finnas nåt mer här.
- Ingenting. Ta ner resväskan. - Jag kan väl inte bara...
Nej, låt mig.
Fullträff.
Vad gör ni?
- Vi hjälper dig. - Hur vågar du?
- Simon. - Jag vill inte ha din hjälp.
Du har inte rätt att rota i mina saker.
- Simon... - Ut, ut.
Ut. Ut.
- Han är en envis jävel. - Men kanske finns det nåt här.
- Så du har lärt dig nåt. - Jag lämnar tillbaks dem sen.
Inget här... och inte här heller.
Här är ett brevhuvud: "Koncentrationslägret Auschwitz."
Se här.
"Skjuten under flyktförsök." Och?
"Skjuten under flyktförsök" betyder mord.
Och här står namnen på mördarna.
"Ordning måste råda." Otroligt, va?
Kom med.
Förlåt att vi kommer och stör men jag tror det är viktigt.
Detta är officiella listor över Auschwitz ledning.
SS-män som skjutit fångar i Auschwitz. "Schmidt, Milde, Siebert."
Och så vidare. Det var ju det ni ville ha? Detta är väl bevis, eller?
Kom in.
Var har ni fått detta ifrån?
Från en som överlevde Auschwitz.
Bra.
- Det är en början. - Va?
Det är konkreta brott, gärningsmän, offer, tidpunkter.
- Det kan vi jobba vidare på. - Ska vi göra efterforskningar?
Efter vadå? Namnen står ju här. Svart på vitt.
- Mördarna hör hemma bakom galler. - Var inte dum.
Detta räcker inte.
Om möjligt vill jag gärna vara delaktig i utredningarna.
- Jag vill gärna hjälpa till. - Radmann, ni ska inte hjälpa till.
Ni ska leda utredningarna.
Och inga fler artiklar nu. Eller vill ni varna gärningsmännen?
Vi är överens.
Mina herrar.
Om vi till slut lyckas ställa dessa män inför domstol i Tyskland-
-skulle det vara... utomordentligt.
- Schmittchen! - Kommer!
- Vad är det? - Ut med trafikbrott, in med nytt liv.
Ja?
- Jag förstår inte vad ni vill. - Vi tog några dokument från er.
Bland annat en lista. Jag måste veta var ni fått den ifrån.
Låg den i min resväska?
Jag har ingen aning. Befrielsen var kaotisk. Vi tog med oss vad vi kunde.
- Varför måste ni veta det? - Jag utreder krigsförbrytelser.
Ni var där. Bevittnade ni brott under er vistelse i lägret?
Min "vistelse"...
- Denne Schulz, vad gjorde han? - Han var ett svin, vanligt SS-svin.
Men såg ni honom döda någon?
Nej.
Herr Kirch, jag behöver vittnen. Ni måste vittna.
Varför det? Se er omkring.
Underkjolar i grisskärt och babyblått.
Detta land vill ha glasyr på ytan. Det vill inte kännas vid sanningen.
Låt mig nu arbeta.
Kommissarien, detta är namnen på de män vi söker.
Ni måste hitta dem.
Jag sammanfattar. Dessa män var alltså i läger i Polen, under kriget-
- och polisen ska nu leta rätt på dem för de dödat människor där?
- Ja. - Men de var ju soldater.
Var det inte deras uppgift?
Jag hör av mig.
Godmorgon.
Vem ska nu ta felparkerarna, Radmann?
FÖRST: ADRESSER? ÄNNU I LIVET?
"Straff för fortkörning. 100 Mark i böter."
- Inge, låna din man 100 Mark. - Det är rätt åt dig.
- Men jag har inga pengar. - Radmann. - Då har du förlorat.
- Åklagaren vet inget om nåd. - Vissa människor förtjänar straff.
- Naturligtvis. Och alla av dig. - Nej, bara de jag får tag i.
Vem är min räddare i nöden?
Jag bygger ett hus på Goethestrasse och öppnar egen modeateljé.
Så jag äntligen kan sluta sy gardiner åt fru Brettschneider. Härligt!
- Nej! - Det är ett passande straff.
Det är ingen fara, barn.
Kom fram, fega svin! Ni får mig inte att hålla käft!
- Jag skriver om vad jag vill! - Thomas, är du tokig?
Jag sa ju att artikeln var en fullträff.
Förstår du nu? De finns fortfarande överallt.
Jag behöver de överlevandes adresser. De är viktiga vittnen.
Ni betalar ju ersättning till dem, så ni bör ha deras adresser.
Nej, då tar vi fram dem själva.
Ja. Hej då.
Schmittchen, ta ett diktat.
Hermann Langbein är ordförande i Auschwitz-överlevandes förening.
Skicka ett telegram till honom. "Bäste herr Langbein..."
Herr Langbein. Tack för att ni kom.
- Var är vittnet? - Herr Bichinsky, kom.
Schmittchen, vårt första vittne.
Herr Bichinsky, ni var fånge i Auschwitz i två år.
Ja. Jag var där från augusti 1943-
- och fram till dess att ryssarna befriade oss i januari 1945.
Fortsätt.
Säger er namnen på denna lista nåt?
Nej. Ingenting.
- Inget alls? Är ni säker? - Ja.
Vi har anledning att anta att brott begicks i lägret. Kan ni bekräfta?
Ja, det kan jag.
Hundratusentals mördades där.
Ja. Vi vill gärna, om möjligt, få offrens namn.
Hörde ni inte? Hundratusentals. Hur ska han kunna veta namnen?
Ja, då så. Då skriver vi "okända offer" tills vidare.
Min fru och son mördades där.
Det beklagar jag.
Kan ni berätta för mig vilket datum detta hände?
SS försåg oss inte med en kalender.
Vad tror ni egentligen att Auschwitz var?
Ett litet semesterläger vid kusten?
Herr Bauer, vad är det här för gröngöling?
Får jag tala helt kort med er?
- Vill ni ha en kopp kaffe? - Schmittchen, servera kaffe.
- Vi kan inte nöja oss med listan. - Vad föreslår ni?
Jag frågar Bichinsky vad han sett, rent konkret, och kan vittna om.
Därmed är alla SS-män i Auschwitz misstänkta.
- Alla. - Ja, det är jag medveten om.
Jag vill veta vad som hände där.
Herr Radmann... Det här är en labyrint.
Gå inte vilse i den.
Herr Bichinsky, var snäll och berätta allt som ni upplevde där.
Var ska han börja?
Från början.
Vad gjorde han?
Hans Brandner piskade mitt vittne till medvetslöshet.
Vittnet miste sitt högra öga. Vet ni varför Brandner gjorde det?
Därför att mitt vittne vågade kasta en kort blick på honom.
- Och nu griper vi honom. - Nej. Vi har inget mot honom.
Vittnet lever, så det var inte mord. Allt annat är preskriberat.
- Vad gör vi då här? - Jag måste se honom.
- Tack. - Du blir lika vacker som din mamma.
Ni är en smickrare, herr Brandner.
Jag förstår.
Vänta...
- Herr Brandner? - Ja?
Jag tror vi känner varann.
- Jag minns er inte. - Jodå.
Jag glömmer aldrig ett ansikte.
Jag vet inte. Ni är väl inte härifrån?
Provsmaka. Bättre finns inte.
Jag måste leverera nu.
Kom, kom.
Schmittchen, hämta min domarkappa. Men fort!
Sitt kvar. Hur har ni egentligen tänkt er detta?
Ni vill ha hit folk från Polen och Israel och Gud vet varifrån.
Vi har inte ens diplomatiska förbindelser med de länderna.
Och varför? För att bevisa att någon gjorde något någonstans i Polen.
Dessa människor är vittnen till tusentals mord.
Mord? Var nu realistisk. Kan ni bevisa att det var avsiktligt?
Vi hade inget val. Vägrade man, så dödades man.
Dessutom togs allt detta upp i Nürnberg efter kriget.
Det blev bara 150 fällande domar i Nürnberg.
Av de allierade, inte av Tyskland. Jag tror inte det därmed är avslutat.
Ursäkta, jag trodde inte ni skulle till rätten förrän i eftermiddag.
Det skulle vara första gången ett land åtalar sina egna soldater.
Det är dödfött.
Vet ni vad?
Jag älskar det här landet. Fortfarande.
Trots allt. Det har gått igenom så mycket.
Ni kommer bara riva upp gamla sår. Sår som just börjat läkas.
Visste ni att Bauer är jude? Han satt själv i ett läger 1933.
Det kom han nog aldrig över.
Ta det lite lugnt, Toni.
- Toni, du ska ju inte vara så vild. - Det gick bra.
Pappa, det här är Johann Radmann. Vi var på bio. Han skjutsade hem mig.
Angenämt.
- Kom, så lagar jag kvällsmat åt dig. - Tack, Lenchen.
Johann.
- Skuld är en hederssak. - Nej, det...
Så låt höra, vad behöver du?
Jag utreder Auschwitz.
Du är helt från vettet.
Det är det ingen som vill. Varken ni eller vi.
Låt det vara. Hitler är borta.
Ryssen, det är vår nya fiende.
Jag behöver akterna på de SS-män som tjänstgjorde i Auschwitz.
Alla.
10 miljoner nazister. Otroligt, va?
Och idioterna har dokumenterat allt.
Om du tror att du kan dra någon inför rätta-
-kan du lika gärna tro på jultomten.
- Bara de som var i Auschwitz. - Var står din lastbil?
Här. 600000 SS-akter. Omkring 8000 var i Auschwitz.
Men du måste själv gräva fram dem.
Tack.
- Det var ett maskineri. - Vadå?
Auschwitz. Ett mordmaskineri med 8000 delar.
Stora och små. Byråkrater och sadister.
För åtta veckor sen var listan på 15 namn. Nu har jag 8000 SS-män.
Det är 8000 misstänkta, Gnielka.
Mitt senaste fall gällde en som körde utan körkort.
Ju fler fiender, desto större ära.
Vad skålar vi för?
Veritas. Det var min fars motto.
Skål för sanningen.
8000 Schulze och Brandner.
Och för var och en av dem behöver jag vittnen.
- Låt oss komma in. - Vad vill ni?
- Du måste vittna. - Om vadå?
Ni är ett vittne. Jag behöver ert vittnesmål.
- Jag vill inte tala om det. - Simon, jag ber dig.
Ni måste vittna, herr Kirsch. Det är ni skyldig offren.
Vad är jag skyldig vem? Vad vill du? Vad vill ni?
- Har ni inte fått nog? - Simon!
Vad vill du egentligen? Utreda om Auschwitz? Tror du det ändrar nåt?
Du har ingen aning. Ingen aning.
Varför?
Mina flickor.
Ruth och Klara.
De var så små.
Vi kom fram mitt i natten. Vi var hundratals, tusentals.
Vi var hungriga och det var iskallt.
Överallt stod SS-män med sina hundar.
"Alla ut, ut, ut! Fort, fort! Ställ upp er!"
Min fru Hannah placerades omedelbart på en lastbil.
Och genast kom en läkare.
Han hade vita handskar på sig. Han såg ut som en ängel.
Han var mycket lugn.
Och han ställde sig på knä för att titta på Ruth och Klara.
Han strök Ruth över håret och log. Sen sa han till mig:
"Era tvillingar är så söta. Jag tar med dem till min mottagning."
Och jag tänkte: "Han är läkare."
"De är i säkerhet hos honom."
Sen berättade de andra vad Mengele gjorde med tvillingar.
Att han plågade dem med sina experiment.
Att han sprutade in sjukdomar i dem. Tyfus, tuberkulos, difteri.
Han skar i dem utan bedövning. Han tog organ ur deras kroppar.
Han stack nålar i deras huvuden. Han sydde ihop tvillingar.
Rygg mot rygg som siamesiska tvillingar.
Och jag gav dem till honom.
Varför är de döda och jag i livet?
Vi ska ställa honom inför rätta.
Det lovar jag er.
KONFISKERAT MATERIAL
Det fanns en lägerläkare.
Dr Josef Mengele.
- Så ni känner till historierna? - Ja.
Honom måste vi ha tag i. Dr Josef Mengele. Han är Auschwitz.
Alla de som samarbetade, som inte sa nej...
De är Auschwitz.
Gör ni framsteg?
Lugnt och sakligt. Säg bara det som ni verkligen minns.
Fru Mandelbaum.
Varsågod.
Vi överklagar.
- Haller, ordna med det. - Gärna.
Herr chefsåklagare, jag ber om akut hjälp för min utredning.
- Herr Haller får hjälpa honom. - Herr distriktsåklagare...
Jag kan inte undvara Herr Haller. Vi är redan underbemannade.
Detta ärende har allra högsta prioritet.
Självaste förbundskansler Adenauer har uttryckligen sagt-
- att vi måste sätta punkt för detta beklagliga kapitel.
- En rättegång blir rent gift. - Gift? Tvärtom.
Allt tigande är rent gift. Gift för vår unga demokrati.
Dessutom är det jag som bestämmer, när det ska sättas punkt.
Det är min bästa kostym. Informera mig nu.
Sen utvecklar jag en strategi, och så kan du assistera mig.
Jag leder utredningen. Enligt distriktsåklagarens order.
Ser man på, av barn blir det vuxna.
- Vilka är egentligen våra misstänkta? - Alla.
- Alla som tjänstgjorde där. - Det är ju skrattretande.
"En liten pojke, omkring fem år gammal, hoppade av lastbilen."
"Han hade ett äpple i handen. Boger stod vid dörren."
"Pojken stod vid lastbilen. Han var så glad för sitt äpple."
"Boger gick fram till pojken, grep tag om hans fötter"-
- "och dängde hans huvud i baracken."
"Boger tog upp äpplet och sa att jag skulle tvätta bort blodet."
"Och sen åt Boger äpplet." Så var vardagen i Auschwitz.
Tycker du att det är skrattretande?
- Hur många adresser fick ni? - Myndigheterna motarbetar oss.
- Skaffa alla telefonkataloger. - Va?
Jag har fått nog. Skaffa alla tyska telefonkataloger.
Vi letar själva fram adresserna.
Mengele var värst av dem alla. Vet du varför?
Han är som vi två. Han hade alla möjligheter. Han läste till läkare.
Han svor läkareden, älskade opera och var bildad.
En person som vi. Han var i din ålder, när han kom till Auschwitz.
När jag står framför hans foto... Har du sett det? Han ser...
Han ser... Han ser... sympatisk ut.
Låter vi en sådan person gå fri, så är vi alla förlorade. Förstår du?
Gnielka, jag vill dansa med min man.
- Johann, kom då! - Strax. Vår stora hjälte är trött.
Du kommer att sätta dit honom, så oroa dig inte.
Här kommer jag, tjejer.
Marscherar i samma anda.
Alla på led.
- Vad är det? - Det är min pappas krigskamrater.
De dricker sig fulla en gång i månaden. Det är hemskt.
Pionjärbataljon 221: "Alla röda ska vi döda."
Jag står inte längre ut med det.
Vi åker ner till floden.
Nej. Ta med mig hem till dig.
Min värdinna har extremt bra hörsel.
Kom nu, så skjutsar jag hem dig.
Min älskade.
Livet är härligt.
Vilket land och vilken stad har områdesnummer 005411?
- Jag vet var Mengele är. - Va? Var?
Familjen Mengeles utrikessamtal från Günzburg. - Tack.
Buenos Aires, Argentina. Vi går till polisen.
Vi har nu bevis mot bagaren Brandner. Ordna med en arresteringsorder.
Det ska jag göra.
Mengele är i Buenos Aires.
Här är hans telefonnummer. Det borde räcka.
Här är arresteringsordern.
- Begär utlämning till Tyskland. - Intressant teori.
Dessvärre har den federala polisen begränsade resurser.
Och Sydamerika! Det är ju så långt borta.
Men jag vidarebefordrar det.
Jag skjutsar dig till stationen.
- Det behövs inte. - Jodå, jag skjutsar dig.
Nu kan vi prata.
Vi vet att Mengele är i Buenos Aires. Vi har en tjock akt om honom, men...
Men vadå?
De som flydde efter 1945 får vi inte röra. Ordern kommer uppifrån.
- Kan du inte hjälpa mig på nåt sätt? - Han besöker sin familj i Günzburg.
- Va? Kommer han till Tyskland? - Ofta. Han har ju inget att frukta.
Tack.
Jag hinner inte köra dig till tåget. Jag ville bara tala med dig.
Jaha. Naturligtvis.
Tack ändå.
Ni har varit hos federala polisen.
- Hur vet ni det? - Sätt er.
Ni har fortfarande inte fattat omfånget av detta.
Mengele, Eichmann och de andra står under mäktiga vänners beskydd.
Vi kan inte lita på nån. Ingen alls.
- Men jag vet ju nu var Mengele är. - Ja, men låt det först vila ett tag.
Ni fick en arresteringsorder. Låt det stanna vid det.
- Herr distriktsåklagare... - Koncentrera er på övriga misstänkta.
Överlåt Mengele åt mig. Förstått?
Ni sa ju "alla".
Och allt ska vi gå igenom för att hitta de misstänkta?
- Ja. - Jag bär inte upp dem.
Dina idéer betyder alltid jobb för mig.
Mengeles pappa har avlidit.
- Är ert folk i Günzburg? - Du vet vad som gäller för oss.
Mer kan jag inte göra.
Tror du att han är därinne?
Om Mengele kommer till Tyskland, så är det nu.
Den stannar här.
PRIVAT SÄLLSKAP
Kan ni inte läsa? Det står "privat sällskap".
Johann Radmann, åklagarmyndigheten i Frankfurt.
Vi söker Josef Mengele.
Åh, ni skrämde mig.
Tack.
Vill du göra nåt för mig?
Vet du var Mengele är?
Alla i Günzburg arbetar på familjen Mengeles fabrik. Ingen säger nåt.
Men min pappa såg honom på kyrkogården i dag.
Han kände igen honom. Men sen körde han sin väg.
- Jag måste gå in igen. - Här. Du hör ju en hel del här.
Ring mig, om han kommer tillbaka.
- Detta gjorde han med barn. - Jag vill inte se det.
Jo, titta noga på det. Detta gjorde Josef Mengele med barn.
Jag vet att han var i Günzburg i dag.
Gränsvakterna måste kolla alla som ska till Sydamerika. Flyg, båtar.
Nej, "Mengele". Martha, Emil, Nordpol, Gustav, Emil, Ludwig, Emil.
Titta igen. Han måste stå på listan. En arresteringsorder finns på honom.
Finns inte tid att få det skriftligt. Då hinner han försvinna.
Otroligt.
- Var har du varit? - Hurså?
Bagaren. Brandner. Han är borta. Han är försvunnen. Borta!
För du inte ordnade arresteringsorder som du lovade.
- Du skulle absolut leka Zorro. - Du visste att...
Det intresserar mig inte.
Vi är statsåklagare. Uppför dig äntligen som en sådan.
Och sitt inte och sup på mitt kontor.
Ni ska genast gå till distriktsåklagaren.
Hej då.
Ni har trotsat mina tydliga instruktioner.
Tyst. Hur kunde ni låta Brandner komma undan?
Medan ni själv gjorde er till åtlöje i Günzburg.
- Vad tänkte ni på? - Han kom till sin fars begravning.
Varför vågar han komma tillbaka till Tyskland? Varför?
För han vet att vi låter honom komma undan.
Ni har i fyra månader arbetat med detta fall.
Vad har ni fått fram? Ingenting. Vi har inte mer tid.
För ögonblicket håller justitieministern mig om ryggen.
Men efter valet kan det bli snabba ändringar. Och då är jag borta.
- Därmed blir det ingen rättegång. - Utan Mengele vore den meningslös.
Ska det på den anklagades bänk bara sitta ett spöke?
Ni är besatt av Mengele och det hotar hela utredningen.
Och alla de andra, då? Mulka eller lägerkommendanten Baer?
De männen är skyldiga till att hundratusentals dog.
Är inte det dramatiskt nog för er?
Här.
"Fortsätter ni, kommer ni också att gasas ihjäl."
"Värsta skurken i vårt land är förrädaren."
"Död eller liv, jude?" Och så vidare och så vidare.
Därför gör vi detta. Tyskarna ska känna till vilka brott som begicks-
- inte bara av Hitler och Himmler, utan av helt vanliga människor.
Som gjorde det frivilligt. Som följde sin övertygelse.
Det är dem vi ställer inför rätta. En stor rättegång.
Det är rätt väg. Tro mig. Och det är er uppgift.
Herr Mulka. Radmann, åklagare.
Ni kunde av hälsoskäl inte infinna er tidigare. Skönt att ni mår bra nu.
- Vad vill ni? - Ni var adjudant i Auschwitz.
- Och? - Jag undersöker era förehavanden.
Jag var soldat.
Jag var aldrig i det lägret. Jag vet inte vad som hände där.
Vem försöker ni lura? Ni var lägerledarens högra hand.
- Jag kommer att ställa er till svars. - Talar ni med mig igen...
...kommer ni få så stora problem att ni varken vet ut eller in.
- Vi slutar för i dag. - Jag fortsätter.
Vet du vad, Radmann? Du är definitivt galen.
Men du är definitivt ingen liten grön människa.
Här är flera foton av perrongen.
Vänster. - Höger. Vänster. - Höger.
- Vänster... - Anton, vet du inte var vänster är?
- Höger. - Vänster.
Vilka av er slynglar har misskött sig?
Alois Schulz, jag griper er som medskyldig till hundratals mord.
Jag satt bara på kontoret.
Där. Det är ni.
Ja.
Flera vittnen säger att ni sorterade folk på perrongen.
- Ni valde ut offer till gaskamrarna. - Ja, men...
Herr Schulz. Säg inte mer.
Så här är det. Om herr Schulz valt ut folk, måste ni först bevisa det.
Fotografiet är oskarpt. Detta läger var visst ett fruktansvärt ställe.
Jag är säker på att de som kom dit efter en mödosam resa var i chock.
Att dessa stackars människors vittnesmål håller efter nästan 20 år-
-det tvivlar jag starkt på.
Och om vi antar att herr Schulz valde ut någon-
- så var det för att förhindra att de som kunde arbeta skulle gasas ihjäl.
Så han räddade faktiskt liv.
Nu håller ni tyst!
Jag delar inte er juridiska tolkning.
Herr Schulz har framfört att han bara lydde order, vilket var hans plikt.
Herr Lichter, er klient är misstänkt för mord och stannar i häktet.
Du borde gasas ihjäl, din slyngel!
Mina herrar.
Ingen av oss tänkte sig för.
Vi skulle bara ha öppnat ögonen.
Fan också.
Jag har hittat en.
- Goddag. - Herregud.
Det var som tusan.
- Jag glömde. - Och...?
- Va? - Och...? Jag har sytt den själv.
Ja, den är fin.
- Marlene, vi ska precis... - Vi kan inte låta fint folk vänta.
Iväg med er.
Kom.
Amerikanerna hade precis släppt mig.
Jag var 35 år och hade ännu aldrig arbetat som advokat.
Och då kom min första klient in.
Han sökte en advokat som kunde registrera ett patent åt honom.
Gratis, naturligtvis. Ja, sen dess har vi vuxit snabbt.
- Varför bjöd de hit oss? - Det vet jag inte.
Men jag har mina misstankar.
Här finns det resurser.
- Walter, jag svälter snart ihjäl. - Jag också.
Ska vi?
Jag vill inte att en bra jurist ska offras. Kom och träffa dr Mertens.
Ursäkta, får jag fråga en sak?
Berätta! Var hittar men en sådan klänning i Frankfurt?
- Åh, den här... - Hos henne, naturligtvis.
Har ni egen modeateljé?
Jag har precis börjat med den.
Fantastisk.
Er fästmö? Mina komplimanger. Men ni imponerar också på mig.
Examen med utmärkelse. Medarbetare till professor Rimmelsbacher.
- Det stämmer väl? - Ja.
Ni är exakt den person jag behöver. Ung, entusiastisk.
Men energin måste bara kanaliseras.
- Tack. - Jag vet. Jag vet.
Ni behöver inte säga något nu. Men ha det i bakhuvudet.
Nu vet ni var man hittar mig.
Tänk dig. Fyra damer har beställt klänningar.
- Johann, det var en härlig kväll. - Ja.
Detta är åklagare Radmann.
Herr Radmann, detta är herr Kleiner, korrespondent för Jerusalem Post.
- Dessa två herrar är från Israel. - Angenämt.
Jag bad herr Radmann komma för han vet mest om Josef Mengele.
Även var han befinner sig.
Vi samarbetar för att gripa Adolf Eichmann och Josef Mengele-
-i Argentina och föra hit dem.
Var snäll och ge herrarna all den information ni har.
- Och ni för hit Mengele? - Om någon gör det, så är det vi.
- Kleiner är väl inte bara journalist? - Nej.
- Kan man lita på dem? - Vem kan man lita på?
Jag lever fortfarande i exil, dock inte längre i Sverige.
När jag lämnar mitt kontor, är jag i fiendeland.
Jag litar på er.
Se upp...
Det är inte torrt än.
- Jättefint, Simon. Tack. - Johann!
Då så...
Nu är det stora ögonblicket inne.
- Så gott som ny. - En sån har jag alltid önskat mig.
- Skål för Marlene. - Skål.
"Kära hemmafru, er dröm har gått i uppfyllelse."
"Den nya Pfaff Automatik 230"-
- "symaskinen med alla möjligheter, står framför er."
Fin, va?
Vi är så nära nu. Vi ställer Mengele inför rätta i Frankfurt.
"Gör alla era väninnor avundsjuka och få er man att le."
Det är helt otroligt att du somnar så lätt.
Åklagaren hänförs inte av en symaskin även om den är bäst i världen.
Jag slöt bara ögonen en kort stund-
- för jag blev bländad av symaskinens skönhet.
Se upp. Din näsa växer.
En bra affärsman har ordning på räkenskaperna.
Naturligtvis.
Du är underbar.
- Tack, Joseph. - Herr Mulka.
- Här är en arresteringsorder. - Vad ska det betyda?
Hjälper man till är man medskyldig.
Här är en beställning på Zyklon B, underskriven av er. "Robert Mulka."
"Hauptsturmführer och adjutant."
Det var länge sen. Jag minns inte.
Det behöver ni inte. Detta räcker.
Jag griper er för medverkan till tusentals mord.
Följ med.
Skåla med oss, herr chefsåklagare.
Du blir bara yngre och yngre. Hur gör du?
- Skål. - Skål.
- Åh, det ser minsann gott ut. - Det är hembakat.
Självklart. Alla bagare är ju på flykt från herr Radmann.
- Var är er sheriffstjärna? - Va?
Med era vilda västern-metoder bör ni bära cowboyhatt och sheriffstjärna.
- Det där var oförskämt. - Hursa?
Varför förlöjligar ni jämt vårt arbete?
För denna skenrättegång är avskyvärd och inget exempel på lag och ordning.
Naturligtvis ser ni det så.
Säg det då.
Ni tror att jag också var nazist. Det är ni väl övertygad om?
I herr Radmanns ögon var alla nazister.
Fråga vad jag gjorde under kriget. Intresserar det er? Då berättar jag.
Juridikstudier i Heidelberg, sen Flottan.
Örlogskapten i sjunde ubåtsflottiljen.
Efter kriget var jag krigsfånge i Frankrike ett år.
Släpptes i augusti 1946. Hedervärd tjänstgöring.
För övrigt så var jag aldrig medlem av partiet.
Vill ni ändå gripa mig?
Dessa män måste ställas till svars för sina brott. En fråga om rättvisa.
Ja, ni har ju patent på rättvisan.
Lite småfisk anklagas medan miljoner andra kan leva vidare obehindrat.
- Är det rättvisa? - Er "småfisk" är brottslingar.
Vill ni att våra unga i detta land ska undra om deras far är en mördare?
Ja, det vill jag.
Jag vill att lögnerna och tystnaden äntligen ska upphöra.
Ni är Richard Baer, den siste kommendanten i Auschwitz.
Ni är anhållen.
Herr Paul! Ni är anhållen.
Ni höll fångens huvud under vatten ända tills han dog.
Ni tvingade en grupp att sova utomhus på vintern.
Två av dem frös ihjäl.
Dr Berger, följ med.
Ni var involverad i organisationen av fångtransporter.
Ni sparkade så länge med era stövlar, tills han låg kvar död.
Ni sköt på barnet som låg i sin mors famn. Båda dog.
- Herr Rinke. - Ja?
Ni är anhållen.
Ni försåg förintelseapparaten med Zyklon B.
Med hjälp av hundar tvingade ni fångar mot elstängslet.
Det var ingen order. Det var på ert eget initiativ.
Berätta nu äntligen sanningen.
Gripandena av Richard Baer, den siste kommendanten i Auschwitz-
- och av Robert Mulka är kulmen på vår jakt efter dessa brottslingar.
Herr chefsåklagare, en fråga!
- Vad åtalas de för? - Mord.
Kirsch fick en hjärtattack och ligger på sjukhus. Det var mycket nära.
Jag har aldrig läst kaddish.
Vad menar du?
I lägren var Gud...
Han var inte där.
När jag låg och väntade på ambulansen tänkte jag bara på...
...att jag aldrig läst kaddish för mina flickor, Ruth och Klara.
Jag klarar det inte längre. Jag kan inte åka dit igen.
Jag ber dig göra det.
Åk till Auschwitz och gör det åt mig. Läs kaddish för dem.
Du kan själv göra det, när du är på benen igen.
I dag lurade jag döden för andra gången.
- Gör det åt mig. - Först måste jag leda rättegången.
- Snälla du... - Simon, det har jag inte tid med.
Jag måste leda rättegången.
- Se. Eichmann har förts till Israel. - Va? Otroligt.
Helt otroligt!
Herr distriktsåklagare...
- Det här är storartat. - Ja.
Jag hade hellre velat ha hit honom.
Men Bonn vägrade anmoda Israel att utlämna honom.
När får vi Mengele? Har de gripit honom?
- Han bör föras direkt till Frankfurt. - Mengele är inte längre i Argentina.
- Va? Var är han? - Man förmodar att han är i Paraguay.
Då måste Mossad ta honom där.
Herr Radmann, det är ingen postorder- katalog man bara beställer ifrån.
Situationen är komplicerad.
Ni ville inte ha Eichmann, så honom tar vi.
Bra. Men för Mengele till Tyskland, så han kan ställas inför rätta här.
Tänk dig två rådjur i en glänta. Skjuter man ett försvinner det andra.
- Vad menar du? - Mengele har försvunnit.
Honom bekymrar vi oss inte om nu.
- Men du lovade... - Vi har alltid prioriterat Eichmann.
- Det har Bauer också. - Va?
Eichmann organiserade den slutgiltiga lösningen. Mengele...
För Mengele till Tyskland. Jag ber dig.
FNs säkerhetsråd ilsknade till apropå Eichmann.
Vi är ett litet ungt land. Vi kan inte riskera att få fler fiender.
Vi är redan omringade av fiender.
Mengele är slug. Han kan vara överallt.
Jag måste gripa honom i Europa.
Han reser säkert under falskt namn. Annars hade han gripits i Günzburg.
Jag behöver det namnet.
Jag var så nära.
Det är inte min bils fel.
Goddag.
Kathi, va? Slå dig ned.
Jag hinner inte. Jag ska ta tåget. Mengele har varit på besök.
Jag hörde hans mor säga till min chef att han flyger från Frankfurt i dag.
Jag ville ringa polisen, men min chef...
Tack.
Jag måste tala med herr Fischer. Var är han? Det är mycket viktigt.
Herr Fischer har suspenderats.
Er generation har ingen känsla för lojalitet.
Jag behöver namnet Mengele reser under.
Jag ber er.
Jag varnade er ju om att den läckte olja.
- Går det att fixa? - Motorn har skurit.
Vi vet inte vilket namn han använder. Varför åka till flygplatsen?
Jag känner igen Mengele. Tro mig.
Fan också!
Nå?
Herr Radmann, vad inbillar ni er? Herr Wisnievska var utom sig.
Jag övertalade honom att vittna om Auschwitz och så överger ni oss bara.
Herr Langbein, jag gör vad jag kan.
- Vad gör du i Frankfurt, mamma? - När du inte ringer mig...
Vad pågår här? Ska ni flytta?
- Jag måste tala med dig. - Jag har inte tid.
Det är viktigt, Johann. Var inte så hård.
Var snäll och gå.
Gustav har friat och jag har sagt ja.
- Du är ju redan gift. - Efter 15 år kommer ingen hem igen.
Jag har bett att han ska dödförklaras.
- Kom till bröllopet. - Nej. Gustav var nazist.
Du känner honom inte ens. Gustav var medlem av partiet. Det var alla.
- Inte min pappa. - Naturligtvis var han det.
Pappa var medlem av partiet. Han hade inget val. Som Gustav.
Nu räcker det. Du ljuger. Ut.
Du smutsar ned pappas minne för att rättfärdiga Gustav. Ut! Ut!
Pappa?
Gör det inte.
Jag måste få veta.
Gör det inte.
Kurt Radmann, född 1898 i Marburg.
Kan du få fram om han var medlem av partiet?
Vänta i lobbyn.
- Marlene. - Vad roligt. Vänta lite.
Du är full.
Hur ska man annars orka med?
Jag har en fyllbult därhemma. Jag behöver inte en till.
Nej, fröken Wondrak rör sig i finare kretsar numera.
Du har glömt nåt där.
Var är hakkorset?
- Den är till en nazibrottslings fru. - Va? Är du tokig?
Mertens, Lichter. Allt fint folk är brottslingar.
Och hur vet jag det? För vi är ett folk av brottslingar.
Och alla beter sig som om ingenting hänt.
Alla dessa färger. Vi tyskar borde bära svart i all evighet.
I all evighet. Och du gör dessa.
Akta! Är du tokig? Klänningen ska levereras i morgon.
Du är outhärdlig. Du ser bara det onda. Du är helt förblindad!
- Alla är inte onda! - Jag? Det är du som är blind!
Pionjärbataljon 221.
Din pappa var utstationerad i Polen. Jag kollade. Vet du vad de gjorde?
Fråga honom varför han dricker.
Jag tror inte på det.
Vad har det tagit åt dig? Ut! Ut!
Jag vill aldrig se dig igen! Ut!
Sheriff Radmann och hans trofaste vän apachehövdingen Spetsig Fjäder.
De kämpar mot varenda övermakt, men det goda segrar till slut.
Och till slut hänger de onda i galgen.
Sheriff Radmann och hövding Spetsig...
- Hur kunde du veta det? - Vadå?
Vad "skjuten under flyktförsök" betydde?
Kom igen. Hur kunde du veta det?
Jag var där.
Förlåt?
I Auschwitz. Jag var där.
Var du i Auschwitz? Under kriget?
- Du ljuger. - Sluta nu. Du vet inte...
Jag vet för mycket. Jag vet att du är en lögnare och hycklare.
- Det är det allra värsta. - Har du glömt vem jag är, Johann?
Vill du veta vad jag gjorde? Jag var 17 år.
De rekryterade hela min klass och skickade oss till Auschwitz.
Och ni lydde bara order. Den stora ursäkten.
Och i slutändan var allt bara Hitlers fel.
Du ville ju veta det. Nu hör du för fan på mig!
Vi skulle övervaka fångarna.
Där fanns en polsk professor.
Tadeusz Rosenthal.
Jag gav honom cigaretter och bröd i smyg, men de kom på det.
Som straff kastade de hans hatt över stängslet.
De befallde honom att hämta den och så sköt de honom i ryggen.
"Skjuten under flyktförsök." Förstår du, Johann?
Som på våra listor.
Du äcklar mig.
Alla äcklar mig.
- Kom, Hermann, han är full. - Vad har du gjort? Var du nazist?
Du, varför gjorde du inget? Varför deltog du i det?
- Vad oförskämt! - Vilken idiot!
Ni var alla med om det.
Du var nazist. Du var...
Varför jag?
- Vad menar ni? - Rättegången, utredningen.
- Varför just jag? - För ni föddes 1930.
- Ni är skuldfri. - Nej.
För jag var naiv nog att låta er offra mig?
- Förresten var min far också nazist. - Vad hade ni räknat med?
Nästan alla jurister var medlemmar av partiet.
Han var lika skyldig som alla andra.
Tror ni det handlar om vem som var skyldig eller oskyldig-
- så har ni inte lärt er nåt. Inget alls.
Jag slutar.
Herr Radmann. Ni kan inte överge oss nu.
Det gläder mig.
Jag tror ni har tagit rätt beslut. Ni börjar på måndag.
Jag har redan hört det.
Gratulerar.
Tack för all hjälp, Schmittchen.
Det kan ni bespara er.
Er... vår klient har gjort fel och begått patentintrång. Vi kan bara...
Unge man, vi kan inte betala för allt detta, om klienterna har fel.
- Ja? - Peter.
Hans. Utmärkt. - Herr Lichter. - Herr Radmann.
Jag anlitar gärna min kollega Lichter när det skiter sig...
Jag är bara så briljant och vill göra allt för våra klienter. Får jag...?
Mina herrar, få fram en rättegångs- strategi. Pengar spelar ingen roll.
Det gläder mig att vi nu arbetar tillsammans.
Ja...
Människan föddes väl inte till att bli en hjälte?
Herr Radmann...
Jag var lika blind som alla andra.
- Vad ska du göra nu? - Det vet jag inte.
Men en sak förstår jag inte, Simon.
Hur kan du fortfarande leva här? Hur kan du leva här i Tyskland?
Jo, du förstår att...
När jag var 18 år kom jag hit från Wien.
Jag mötte min Hannah...
...på hattavdelningen i Schneiders varuhus.
Mina barn föddes på universitetssjukhuset.
Och det var i Fressgasse jag köpte den första glassen till dem.
I Grüneburgparken matade vi änder.
En av dem nöp Klaras hand.
Säg mig...
Var hör jag annars hemma?
Jag ska åka till Auschwitz och läsa kaddish.
Det gör jag gärna.
Kan du ge mig boken?
- Gnielka måste åka med dig. - Nej, jag åker ensam.
Bubeleh...
Bra.
- Varför talade du aldrig om det? - För jag skäms.
För att jag bara stod och såg på. Jag såg bara på.
Höll tyst och såg på.
Och rättegången? Hur kan du ge upp allt?
Jag har alltid velat kämpa för det goda.
Men jag vet inte längre vad det är.
Hur kan jag anklaga en annan människa?
Om jag själv hade varit där...
Jag vet inte vad jag skulle ha gjort.
Du förstår inte, Johann.
Se dig omkring. Vad ser du här?
- Auschwitz. - Nej. Du ser en äng.
Med träd, baracker och ett staket.
Auschwitz är det som hände här och ligger begravt här.
Utan rättegången kommer allt att glömmas bort.
Det finns inget passande straff för det som hände här.
Det handlar inte om straff. Det handlar om offrens historier.
- Tack. - Vad gör vi nu?
Simon skrev ner det.
Varför har ni kommit tillbaka?
För det enda svaret på Auschwitz är att själv göra det rätta.
Godmorgon.
Tillbaka?
- Jag är ledsen. - Glöm det. Ingen är perfekt.
Förutom jag.
Tack. Hej då.
- Jag hämtar den på måndag. - Okej.
- Goddag. Vad önskar min herre? - Jag har något som behöver lagas.
Jag tar hand om den kunden.
Och ni önskar?
Kan man laga den här?
- Den är ju helt sönderriven. - Ja, jag vet.
Men den betyder allt för mig.
Nej, revan är för stor.
Den går inte att rädda.
Jag gör vad som helst, oavsett priset.
Köp en ny.
Och var mer rädd om den.
Då måste jag väl finna mig i det.
Ja, det måste ni.
Vad härligt! Goda vänner, tårta och sekt.
Vad kan man mer önska sig?
Gnielka, min mammas tårta är till oss alla.
Låt grabben äta. Han växer fortfarande.
Rättegångsdatum är bestämt. Skål för åklagarmyndigheten.
Och för dig, Johann.
L'chaim.
- Skål för livet. - L'chaim.
Skål för livet.
Det var det.
Johann.
Jag tog med din kavaj.
Jag trodde inte det gick att laga revan.
Den är inte heller helt borta.
- Rättegången börjar i morgon. - Jag vet. Lycka till.
Du ska vittna på fredag. Är du beredd?
Gröngöling.
Jag har varit beredd i 20 år.
Jag går in nu.
Mina herrar. I dag skriver vi historia.
Jag är stolt över er.
Brottmålsförhandlingarna i Frankfurt am Main har nu påbörjats.
Auschwitzrättegången inleddes 1963.
211 överlevande från koncentrations- och förintelselägret vittnade.
19 SS-medlemmar, som hade tjänstgjort i Auschwitz-
- stod åtalade i den mest omfattande rättegången någonsin i Tyskland.
17 av dem befanns skyldiga. Under den 20 månader långa rättegången-
- visade ingen av de åtalade några tecken på ånger eller insikt.
Fritz Bauer dog av hjärtsvikt 1968.
Josef Mengele levde ostört i Brasilien till sin död 1979.
Han dog i en drunkningsolycka.
Rättegången ses som en vändpunkt i Tysklands historia.
Nu kunde naziregimens brott inte längre förträngas.
Tillägnad distriktsåklagare Fritz Bauer, åklagarna Joachim Kügler-
- Georg Friedrich Vogel, Gerhard Wiese och journalisten Thomas Gnielka.
Översättning: Marianne Marty Scandinavian Text Service 2015.
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB